122 



hjelp eller menniskans vård, kan lyckas. Genom sin vård 

 kan hon vida längre än den vilda naturen utvidga natural- 

 strens trefnad. I sin högsta potens tager menskligheten hela 

 naturen i sin vård; uppnåddes detta mål, så försvunne vildheten, 

 d. v. s, det tillfälliga, från jorden. Äfven öknarne gläder det oss 

 att tänka i en långt, långt aflägsen framtid hvimlande af lifvets 

 fullhet; en arbetets segerstod, ärorikare än de största verlds- 

 stormares. Ett folks skönaste eröfring är den af sitt land och 

 sig sjelft. Menniskoanden, hunnen målet för sin perfectibilitet, 

 äro alla jordytans alster underdåniga; då är frid på jorden, 

 och menniskan en god vilje. Men, för att göra naturen rätts- 

 liga fri, d. v. s. besegra vildheten, måste menniskan länge gä 

 i naturens skola och derunder frigöra sig sjelf ur sjelfvisk- 

 hetens bojor. 



((Befria blott tingen, och frigjord du blifver, 

 ((Befria dig sjelf, och du fria dem gör.» 



Stagnelius. 



