126 



naturen, öfver hufvudet eller med anatomi och experimental- 

 fysiologi sökte tvinga densamma till spasmodiskt afgifna svar 

 på spetsfundigare frågor. Men, som ingen lefvande anda ge- 

 nomströmmade de hopade materialiernas massa, stelnade de 

 enskilda delarne af vinterkyla; sjelfva arterna, det första och 

 enklaste, bortföUo som löfven om hösten; till och med de a- 

 natomiska och fysiologiska upptäckterna förklarades för en 

 synvilla under den som vetenskapens krisis så märkvärdiga 

 Tournefortska perioden, under hvilken likväl den egent- 

 liga inre lifskraften frambröt i nya knoppar och frön (slägt- 

 begreppets utbildning, sexualitets-theoriens fastställande), för 

 att herrligare utslå i den nya vetenskapens vår, hvars för- 

 kunnare Linné var. 



Ett nytt friskt lif inströmmade nu i vetenskapens alla 

 ådror, sedan forskningen återvändt till naturen, den lefvande; 

 det speciella återställdes till sitt värde, eller, rättare, jemvigten 

 mellan detta och det generella fastställdes (ty under äldsta 

 tiden var det speciella, under Tournefortska det generella allt); 

 men det vigtigaste var, att Linné återvände till fädernas pas- 

 siva forskningsart, som, då frågan är om lifvet, alltid förblir 

 den högsta, hvaruppå Linnés herrliga dissertationer, f. e. So- 

 mnus plantarum, Sponsalia plantarum, Horologium et Calen- 

 darium Florce, Vernatio et Gemmce arborum m. fl., alltid 

 qvarstå som oförgätliga minnesmärken, — och genom denna 

 förunnades det äfven Linné att kasta djupa, profetiska blickar 

 in uti både växtlifvets och växtlärans framtid: Prolepsis Plan- 



