i30 



hafva i särskilda uppsatser närmare utvecklat detta och an- 

 märka derförc liar blott, att lör egen del skulle vi önska, 

 det idéerna om uppfattningen al del typiska ocli hela syste- 

 mets konstruktion, om skillnaden emellan naturalstrens ana- 

 logi och afhnitet, arternas biologiska bestämmande m. (1. vore 

 knoppar, som i en ny vår komme att rikare utvecklas. Hvad 

 vetenskapen i vår, liksom på Linnés, tid bäst behöfver, är för- 

 enkling och af inre nödvändighet framkallad bestämdhet. Un- 

 der det man med största mikroskopiska förstoringar efter- 

 söker grandet, förbiser man ofta bjelken, eller för delarnas 

 skull växtens hela individuella lif. — Dock, hvarföre blott 

 upphöja förflutna åldrars lof och ej heldre prisa dagens herr- 

 skare, den rikare samtiden? Jo, derföre att vi uti denna redan 

 förut lefva i den aldra lycksaligaste öfvertygelse om vår egen 

 förträfflighet; de äro tillräckligen mänga, som med smicker 

 vilja återköpa samtidens pris; och egentligen tillhör det en 

 framtid, som snart blir samtid, att utsäga den närvarandes lof, 

 deruti han sådant förtjenat. Vetenskapen, liksom Historien i 

 allmänhet, fortlöper nemligen nu för tiden hastigare än for- 

 dom, vetenskapliga theorier och celebriteter hålla sig sällan 

 nu så många lustrer, som fordom sekler, uppe; men just 

 genom detta rastlösa framskridande går tillika så mycket 

 sannt och skönt under. Visst äro flötsformationerna, som be- 

 täcka ytan, bördigare; men i urbergen, hvaruppå de hvila, 

 fmnas ock bland graniten, urtidens slagg, många rika gångar 

 af ädel metall, och de floder, som föra guldsand, framvälla 

 ur deras klyftor. Så är äfven förhällandet i litteraturen: de 



