131 



af dess alster, som ej hafva djupare rot än i dagens Jour- 

 naler, kunna visserligen prunka med sköna färger, men lefva 

 ock endast deras cfomera iif; men den verkligt vise «följer 

 bildningens kedja från dess fäste i urtiden till de länkar, da- 

 gen smidercc. 



Liksom vetenskapens moder ömmast vårdar sina spä- 

 daste foster, det vardande, och just efter dessa benämner sig 

 natura *), så synas äfven hennes idkare företrädesvis söka 

 och hylla det nyaste **). Huru många af dessa hafva väl stu- 

 derat Botanikens äldsta budbärare eller känna mer än till 

 namnet dess första sändebud? Ja, i den dag, som är, sak- 

 na vi ännu någon hel vetenskapens historia (hvad vi äga är 

 Krönikor eller Litteraturhistoriska noticer, med uppgift på 

 författarnes födelse- och dödsår, resor och befordringar — 

 eller skrifternas tryckningsort, årtal, sidotal och förläggare), 

 som afser vetenskapens inre Iif, som följer hela hennes ge- 

 netiska utbildning; men denna brist har sin ursäkt i den gam- 

 la erfarenheten, att en generation, som sjelf gör historia, 

 icke skrifver någon sådan. En verklig historia är dock o- 

 undgängligen nödig, för att rättvist uppskatta och bedömma 

 förflutna tiders mödor, ty just de enklaste sanningarnas fast- 



*) Ordet Naiura har likväl en djupare betydelse, iiemligen af det 

 icke genom sig tillvaraiide (såsom Ens absolutum), utan som af 

 något förutvarande högre skall framfödas eller skapas. 



**) Hvarje yngre Botanist antager vanligen det nyaste; äldre anse 

 gerna allt nytt för omoget och förfluget. Sanningen torde bär 

 ligga midt emellan; ingen må vänta, att allt nytt, äfven sannt, 

 genast erkännes, snarare det skefva, som sluter sig till tidsandan. 



