153 



namn, fortgående slriden mellan Nominalister och Realister; 

 på den olika verldsåsigt, som genomgår vetenskapens större 

 perioder; all uppfattning af de olika problemer, livarje epok 

 haft att lösa; af förberedelsen och inre nödvändigheten till 

 hvarje reform. Ofta klandras en tidsålder mindre billigt der- 

 före, att han hufvudsakligen och med förkärlek sökt ett visst 

 problems lösning; men han har dertill varit drifven af en inre 

 instinkt, emedan det för vetenskapens genetiska utbildning var 

 ett alldeles nödvändigt moment. Ätt han derföre qvarstannat 

 vid något, från andra synpunkter seddt, ensidigt, var lika så 

 vigtigt, som att plantan först skjuter hjertblad och Örtblad 

 och ej, förr än dessa blifvit afslutade, blomblad. Om icke 

 vetenskapen på samma naturliga sätt utbildar sig, så blir följ- 

 den den samma, som om växten i stället för örtblad, af för- 

 tidig metamorfos, utbildar kronblad; hon bortdör utan alt lem- 

 na frukt. Man ser ofta stora sanningar framkastade, men 

 utan allt inflytande, emedan deras tid icke ännu var inne; de 

 grunder, hvarpå de skulle hvila, voro ännu icke lagda. Detta 

 är förklaringen, hvarföre efterverlden icke förmådde uppbära 

 sä mänga sanningar hos Aristoteles. Man klandrar Patres 

 derföre, att de ensidigt ville hänföra alla växter till Greker- 

 nas; men det var just den tidsålderns uppgift att i alla ve- 



ständigt äro uedsänkta i vatten. Decandolles indelning eflcr or- 

 ganisationen af växterna i Vascuiares och Cellulares, da förra äter 

 i Endogeneae och Exogenere, är redan anliquerad, då deremot 

 den biologiska i Phauerogampe och CryptognmtR väl alltid kom- 

 mer att qvarstä. 



