156 



stå pä papperet), ty dessa c<numerosa stirpiiim, graminum, 

 muscorum genera» öfversågos med dit som hela klasser af 

 namnlösa slafvar, hvilka lika litet egde några vetenskapliga 

 anspråk som de lägsta folkklasserna medborgerliga rättighe- 

 ter. Man anmärkte endast det, som var sig till gagn (vi tro, 

 att materialismen i den gamla tiden var åtminstone lika stor 

 som i vår); i medeltiden tillades det, hvaruti man trodde sig 

 se högre idéer symboliserade, och först i nyare tiden börja- 

 des sökandet i naturen af rent vetenskapligt intresse. När 

 således i våra dagar den ringaste alg, den minsta mossa i 

 systemet tillägges samma rang och vigt som solrosen och 

 palmen, se vi deruti ett uttryck af nyare tidens jemlikhets- 

 princip *). Det nämda erkännandet af hvarje individuelt värde 

 för sig är visserligen ganska riktigt (man borde säga krist- 

 ligt); men i de nyaste växtsystemerna får man ock se, huru 

 den ensidiga abstrakta uppfattningen deraf leder till de mest 

 upp- och nedvända förhållanden, såsom den i dem allmänt 

 hyllade grundsatsen, att man öfver allt bör utgå från det ofull- 



•) Härvid är likväl nödvändigt anmärka, att det är fräu vetenska- 

 perna de förändrade äsigterna utgä i tidsandan och icke tvärtom, 

 fast don sednare strängare tillämpar dem. Så f. e. voro ju Fran- 

 ska revolutionens idéer länge förberedda af vetenskapsmännen, 

 innan de af folket anades, än mindre tillämpades, — och icke är 

 svårt att inse, hvartill i vetenskaperna grunden för vår tids sträf- 

 vanden ligger. Men, då i nyaste tiden allt sä raskt utvecklar sig. 

 händer ofta, att tidsandan hinner först tillegna sig, hvad som i 

 vetenskapen redan är något förgänget. SA vidt en tidsanda hvi- 

 lar på vetenskapliga sanningar, kan hon icke kullas falsk; men 

 hittills åtminstone synes hon ensidigt tillämpat alla sädana. 



