13» 



mening, men få inse dess djup; det är naturens egen bild, 

 man ser i språkets spegel. Vore Linnö blott bufvudman för 

 en ny skola, — kunde Linné utan missbruk af dess namn, 

 liksom Jesuitism af ett ännu högre, någonsin blifva koryfé 

 blott för en fraction af naturhistorici, då vore hans ära tve- 

 tydig; men nu kan icke lärdomshistorien uppvisa någon re- 

 form så avere catholicaa *) som Linnés; nu finnes i den dag,, 

 som är och komma skall, ingen Botanist, som icke villigt er- 

 känner Linnéanska grundsanningarne (de hätskaste fiender till 

 Linné, f. e. Heister, Crantz, Medicus, hafva ej sökt för- 

 neka, blott förringa dem), och ändock voro de förut ej klart 

 utsagda **) eller tillämpade, — och si! denna ära är väl dea 



*) Sä ansåg Linné henne äfven sjelf och benämner dera, som icke 

 antogo hans helt och hållet nya nomenklatur, för "kättare". Löf- 

 ling, Linnés käraste discipel, gick i Spansk tjenst, med bibehål- 

 lande af sin religion, — och måste således der vara en misstänkt 

 person; men i Löflings af Linné utgifna och till Hans Rättrog- 

 naste Maj:t Ferdinand den Fl dedicerade Resebeskrifning för- 

 säkrar Linné sig åtminstone kunna "trotsa alla villoandar i Flo- 

 ras rike, att ingen deruti skulle göra honom till kättare". 



"*) Härmed vilja vi likväl icke förneka, att enskilde (liksom flere före 

 Luthers reformation) anat och förutsagt, hvad Linné utförde, i 

 synnerhet Jungius, ja, till och med det mer tillfälliga, såsom 

 Linnés sexual-system, var af Burckhard i dess Epistola ad Leib- 

 nizium, Wolfeniuttel lyoz, klarligen profeteradt. Ty så måste 

 alla idéer först enklare anas, sammanbindas ofta i ott dunkelt 

 medvetande, innan de klart framblixtra- sä bildas molnen af töc- 

 ken och hoppackas, innan de alstra åskstrålen', men man besinne 

 härvid blott, att dessa töcken först uppstigit från jordens dim- 

 mor-, så ock de högre idéerna ursprungligen fiän den lägre er- 



