140 



bestämda logik utförde denna i tiden varande riktning med 

 största kraft och konseqvens, måste hans system bUfva det herr- 

 skande, liksom det tillika derigenom var det snillrikaste och för 

 sitt ändamål brukbaraste. Sedan nu denna, om man så vill 

 ensidiga, riktning var drifven till sin yttersta spets, upphörde 

 med ens allt vidare artificielt systematiserande (sedan det full- 

 ändat sin uppgift, att utbilda reformerna), och man sökte allt 

 mer och mer återvinna de naturliga systemernas frihet, hvil- 

 ket ock nu lyckats till den grad, att en af deras nyaste och 

 utmärktaste bearbetare sjelf erkänner, att i systemet (!) är 

 allt godtyckligt, — och dermed tyckes denna bana vara af- 

 slutad. Linné insåg äfven, att ett naturligt system måste ef- 

 ter honom blifva den efterföljande tidens problem; och Linnés 

 storhet hvilar långt mindre på hans sexualsystem, än pä hans 

 insigt i det fulländade naturliga systemet (en kommande tids 

 problem), som var klarare än alla hans föregångares och hardt 

 nära efterföljares, hvilkas naturliga systemer utgå från tidens 

 ensidiga riktning, som mer afser materiell förkofran än ideell 

 enhet; mer karakterer som kontroller, än inre fri och organisk 

 utveckling *). Linné förutsäg riktigt, att detta sträfvande, e- 



*) rå det kraftigaste måste vi reservera oss mot den misstankan, 

 att vi ej derföre skulle tacksamt erkänna, vörda och beundra det 

 snille, de ädla mödor, som pä dessa blifvit nedlagda, de omät- 

 liga skatter, som derigenom blifvit förvärfvade. Ett blott empi- 

 riskt ordnande var nödvändigt före systemets utbildning; ett lika 

 nödvändigt stadium i systematiken som det vegetativa systemet 

 för blomman, — som del just varit tidens största fel om den 

 misskänt eller försummat. Men orätt är alltid att anse sin tids 



