den äran biel' Sverige, som förut ej deltagit i vetenskapens 

 utbildning, förbehållen att fostra denna man, torde af dem, 

 som känna vanans, tidslynnets och auktoritetstrons icke blott 

 förtryckande utan ock förblindande magt, till icke ringa del 

 tillskrifvas den omständigheten, att den starka natursonen der 

 uppväxte fri från dessa band. 



Föregående exkursion i Botanikens historia eger väl icke 

 något nödvändigt samband med sjelfva föremålet för denna 

 afhandhng; men hon är dock föranledd deraf. Ofver Aristo- 

 teles sjelf kunna vi yttra oss desto kortare, då vi öfver ett 

 så uttömdt ämne svårligen kunna säga något nytt. Vanligen 

 förbigår man honom likväl alldeles i Botanikens historia och 

 börjar densamma med T heoph rastus Eresius; men lär- 

 jungen är icke öfver mästaren; derföre bör man gå ännu ett 

 steg tillbaka: till naturalhistoriens grundläggare, Aristoteles. 

 Vi veta väl, att han hos en del naturforskare är illa anskrif- 

 ven; men onekligen kommer han alitid att intaga ett högt 

 rum bland vetenskapernas största snillen; vi hafva ansett för 

 en pligt att söka göra honom rättvisa. Omfattande hela ve- 

 tandets förråd, som redan på Aristotelis tid var betydligt, 

 men en kaotisk blandning af dess skilda elementer, ordnade 

 han dessa till bestämda discipliner, ingjöt i dem en lefvande 

 anda och lyfte de flesta till en höjd, som ett årtusen icke 

 förmådde öfverstiga. Nyare Filosofien erkänner i honom sin 

 mästare; Naturalhistorien måste alltid i honom vörda sin fa- 

 der. Måhända skola genom denna föreningspunkt dessa bå- 

 da forskningens aristokratiska bröder, son» i striden om det 



