i4S 



ken endast fortlefver i dess mästares originalverk. Hvar och 

 en derföre, som kan studera den på grundspråket, finner all- 

 tid på detta mera, och ofta helt annan anda, än hos nyare 

 Epitomatorer. Men de, som förut icke känna Aristotelis rika 

 innehåll (ännu vigtigare för zoologien, dels emedan Aristote- 

 liska skrifter deröfver blifvit bevarade, dels emedan man för 

 denna saknar en Theophrastus motsvarande Gommentator), 

 skola i alla fall förundra sig öfver hans siareblick; man kän- 

 ner sig ofta frestad att förklara mycket för en snillets guda- 

 dröm, som anar och inser mera, än det verkligen sett och er- 

 farit. Men mellan denna och prosans hypotheser är ett him- 

 melsvidt svalg. 



Att anföra några ursäkter, för det Aristotelis begrepp 

 om elementerna, näringsprocessen m. m. icke öfverensstämma 

 med nu herrskande, skulle vi anse obehörigt. Mer anmärk- 

 ningsvärd är väl en mängd skarpsinniga anmärkningar, som 

 först i sednaste tider blifvit allmänt erkända. Att dessa ut- 

 gått från en djup, klarseende naturbetraktelse, kan väl icke 

 bestridas. Men denna var mer en naturforskning i stort, än 

 den vanliga i smått. Hvardera eger sitt värde för sig, blott 

 den förra ej lemnar sitt empiriska fäste ur sigte, den sed- 

 nare icke förlorar sig i det rent af obetydliga och tillfälliga. 

 Den förra är blixtrar i natten; men, antända de icke det speci- 

 ella, så slockna de snart och qvarstå endast i ett dunkelt minne. 

 Den Aristoteliska ledde till så ringa efterföljd, emedan hon 

 icke hade tillräcklig materiell basis att hvila uppå; endast ge- 

 nom en sådan kan man ock skilja den verkliga ljungelden 



