lao 



GRUNDDRAGEN TILL VAXTLARAN EFTER 

 ARISTOTELES. 



1. Öfver Växternas lif i allmänhet och i jemförelse med 

 djurens. 



1. Växterna äro naturalster, sammansatta af enklare ele- 

 menter, men alstrade af en inre princip, som är grunden till 

 all deras olikhet, alla deras förändringar. Allt hvad som på 

 detta sätt näres, tillväxer och förgås, säges lefva; således hafva 

 växterna äfven lif. Principen fÖr allt lif kallas själ [xpvitri)^ 

 hvilken är så innerligt förenad med kroppen, att dess form 

 är ett uttryck af själens väsende. Själen är i naturalstren 

 det egentligen väsendtliga, grunden för deras tillvaro och verk- 

 samhet (lifsyttringar), deras rörelseprincip. Rörelse är oskilj- 

 aktig från själens verksamhet, och samtliga naturalstrens be- 

 stämmelse är att vara lifvets instrumenten (Jemf. Årisl. Anini. 

 II: 1, 2, samt Phys. II: III. början.) 



2. Lefvandets grader äro flera, dels högre, dels lägre; 

 sä säges redan det lefva, som visar blott en enda enkel rö- 



