1» 



af allt det, som skall förnimmas. Växterna åter äro, jem- 

 förda med djuren, enkla, jordartade väsenden; derföre hafva 

 de ingen annan känsla än den, som finnes i djurens enkla, 

 jordartade beståndsdelar, såsom djurens hår. Endast det, som 

 åtrår och eftersträfvar något, rörer sig, ty en inre drift är 

 upphofvet till all rörelse *); så tillkommer rörelse endast det, 

 som har känsla; ty den, som icke känner, kan icke åtrå nå- 

 got. Växterna kunna derföre icke sjelfva röra sig, ej heller 

 hafva rörelseorganer; också äro de fastväxta vid jorden, som 

 är deras egna bostad. [Anim. III. 12, 11, 9.) 



7. Det kroppens tillstånd, som kallas vakande, hvars 

 motsats är sömn, är den' sensitiva själens verksamhet, ty just 

 derigenom igenkännes det vakande tillståndet, att det medför 

 känsla. Växterna tillkommer hvarken vakande eller sömn (i 

 samma mening som djurens), ty de känna icke. Äfven dju- 

 ren sakna under sömnen känsla och medvetande; växternas 

 lif är likt djurens under en beständig sömn. Djurens foster, 

 stående på öfvergången till varelse och. lif, och som väl hafva 

 känsloförmåga i anlag (in potestate), men icke i märkbar verk- 

 samhet, framlefva äfven detta vegetativa lif; men, ehuru 

 växternas lif liknar det sofvaude djurets, är det dock ingen 

 verklig sömn, emedan denna är blott motsatsen till ett va- 

 kande tillstånd, men växterna icke kunna uppvakna. {De 

 Sömn. et Vig. C. 1. Gener. Anim. V. 1.) 



*) Det är väl öfverflödigl anmärka, alt ordol rörelse här har in- 

 skränktare niening, än i vårt vanliga språkbruk. 



