12. Motsatsen emellan en öfre del och en nedre del är 

 grunden till längden. Som nu växterna blott hafva en öfre 

 del och en nedre del, tillväxa de hufvudsakligen på längden. 

 Växternas öfre del, eller den, som inhemtar näringen, är lik- 

 väl hos dessa egentligen den nedre, och växternas nedre del, 

 eller den, som afsöndrar näringsämnen (till blomman och fröet), 

 blir den öfre, om man betraktar dem jemförda med de högre 

 utbildade djuren eller relativt till universum. Det öfre är 

 nemligen ofta helt annat till sitt läge och helt annat till sin 

 verkliga function. Hos naturalstren är till sin betydelse det 

 det öfre, eller hufvudet, som emottager näringen *) och det 

 det nedre, som afsöndrar densamma. Derföre är roten egent- 

 ligen växternas hufvud, deras öfre del; stjelken åter såsom 

 vegetationsorgan den nedre, ty växten är ett inverterad! djur. 

 Detta står i oskiljaktigt sammanhang med deras bestämmelse, 

 att hemta näring ur jorden, hvarföre näringsorganerna måste 

 vara riktade åt jorden. Det förmedlande mellan den öfre 

 och nedre delen, som motsvarar hjertat hos djuren, är väx- 

 4eraas knoppar, som innesluta embryoner till nya växtsjälar. 

 {Ånim. Inc. c. 4. Vit. long. br. c. 6. luv. Smect. c. 1. Anim. 

 U, c. A. Phys. II. c. «.) 



11. Växternas yttre organer och deras betydelse. 



13. Rötterna uppsuga näringen ur jorden, motsvarande 



sliugrande (vo/ubihs) växt, dä det är bestämdt, antingen den 

 sker åt höger eller till venster. 

 ') Redan förut antaget af Empedocles, som jentiförde växternas 

 blad med fiskarnes (jäll och djurens har o. s, v. 



