138 



djurens hufvud och mun. (Se ofvan.) De utbildas först un- 

 der växtens groende, derefter stjelken. {Gen. An. II. c. 0.) 

 Det första rotämnet kan jemföras med nafvelns ådror hos 

 ett foster; ty ett foster, hvilket också som plantan är fast- 

 växt, hemtar näring ur moderlifvet, liksom roten ur jorden. 

 Rotfibrillerna motsvara fullkomligt tarmkäxet med dess fibriller 

 hos djuren, ty jorden är för växten alldeles det samma, som 

 för djuret de i magen inneslutna födoämnena. (Gen. Anim. II. 

 c. 4. Part. Anim. IV. c. 4.) Hos fleråriga eller trädartade 

 växter bortdö vissa delar, och nya alstras istället. [Vit.long. 

 et br. c. 6.) 



14. Stjelkarne äro egentligen växternas nedre del, eme- 

 dan de äro sekretionsorganer för blomman och fröet. De äro 

 långsträckta och runda, emedan växternas rörelse är enkel 

 (tillväxten sker blott i en riktning), icke trefaldig, som hos 

 djuren. [Loc. cit. et Part. Anim. IV. c. 10.) 



15. Bladen, så väl stjelkens som blombladen, äro en 

 förberedelse (svepe) och beklädnad för frukten; de samla sig 

 i krans kring frukten. De äro genomlupne af ådror, som 

 kringföra näringen, liksom djurens ådror. På förmultnade blad 

 återstå endast ådrorna. {Anim. II. c. 1. Part. Anim. III. c. S.) 



16. Blommorna utvecklas före frukten, så att man kan 

 jemföra dem med puberteten hos djuren. {Hist. Anim. VIl.c. 1.) 



17. Fruktens *) och fröets utbildning är växtlifvets huf- 



•) Är, som af det följaode synes, icke idectisk med hvad vi nu kalla 

 frukt. — Det är väl för bristen af fröhvita och de köttiga hjert- 



