1S9 



vudsakliga och nästan enda function. Frukt och frö äro iden- 

 tiska; men frukt kallas det, som är slutet af något föregå- 

 ende; frö det, som är början till något nytt. {Gen. Anim. I. 

 c. 4, 17.) 



18. Fruktgömme [IleQixaQniov) är den del, som om- 

 gifver och betäcker fröet. [Anim. 11. c. 1.) Stundom kunna 

 2 (eller flera) sammanväxa. {Gen. Anim. IV. c. 4.) Saknas 

 denna beklädnad, så äro fröen antingen vidhäftade blomfodret 

 eller små grenar. {Loc. cit. 111. c. 2.) 



1{). Fröen äro att betrakta som växternas exkrementer, 

 ty, då roten för sin näring ej behöfver andra födoämnen än 

 dem, som förut ligga beredda i jorden, så föregår icke sådan 

 inre kokning, som hos djuren. Derföre saknas hos växterna 

 denna grofva secretion af förtärda näringsämnen, som hos 

 djuren afsöndras. I dessas ställe utbildas hos växterna så- 

 som näringsprocessens yttersta resultat blomman och fruk- 

 ten. Derföre lossna och afsöndras dessa från moderväxten, 

 emedan de ej äro nödvändiga för växtens bestånd. Näringen 

 föres hos djuren uppifrån nedåt, hos växterna tvärtom, eme- 

 dan delarnas läge är omvändt. (Pari. Anim. II. c. 3, 10.) 



20. Fröen innesluta lifvets princip; äro således fortplant- 

 ningens organ och början till nya individer. (Phys. I. c. 7.) 

 Sjelfva fröet är (hos flertalet) bildadt af tvenne öfver hvar- 

 andra hggande skal (hjärtbladen), och i dessas föreningspunkt 



bladen, som om Leguminosernas frön säges: dia to yijg €i- 

 vat TO nXsigov ^éQOg. Part. An. II. c. 7. 



