166 



h vilka safterna hastigt borttorka. (Vit. long. et br. c. 4, 5, 

 6.) Växternas naturliga död är en förtorkning. [Respir. c. 17.) 



57. Men lifvet förtvinar icke blott genom fuktighetens 

 försvinnande, utan äfven genom den inre värmans aftagande, 

 som oftast förorsakas genom den omgifvande atmosferens köld. 

 Om sommaren dödar värmen växterna genom förstörande af 

 det fuktiga elementet; om vintern frosten genom förstörande 

 af det varma. (luv. et Seti. c. 4.) 



58. Orsakerna till växternas olika varaktighet äro flera. 

 En del vara endast ett år, en del flera, andra en lång följd 

 af år. Ettåriga växter äro merendels mindre och blifva ha- 

 stigt saftlösa; de frambringa derjemte en stor mängd frön: 

 emedan all näringssaften absorberas i dessa, återstår ingen 

 för individens uppehåll. Afven träd utdö, då de ett år fram- 

 bragt en ovanligt stor mängd frukter, ty <le näringssafter, som 

 afgå till frösättningen, beröfvas växten för dess underhåll. De 

 växter, som lefva längst, äro Palmerna. {Vit. long. et brev. 

 c. 1, -4. Gener. Anim. 111. c. 1, 4.) 



5!K I visst afseende kunna äfven träden (och de mång- 

 åriga växterna) kallas ettåriga, emedan de blifva fleråriga en- 

 dast genom nya delars tillsättande. Växternas lefnadsstadier 

 beräknas derföre efter årstiderna, då åren medföra föga märk- 

 bara förändringar. (Gen. Anim. V. 5.) 



40. Växternas mest i ögonen fallande förändringar äro 

 löfsprickning och löflallning, hvilka bestämmas helt och hållet 

 clter årstiderna. Liksom menniskorna emot ålderdomen blif- 

 va skalliga, fälla träden emot vinlcrn sina löf. Emedan löf- 



