178 



af den inre högre jordvärnian före jonlklotets afsvalnatide 

 genom dennas utstrålning i rymderna. Först då, när jordens 

 temperatur stadgat sig, d. v. s, att hon årh'gen återvinner 

 från solen hka värmemängd, som hon genom utstrålningen 

 förlorar, och således både jordens yta och klimaterna voro i 

 allmänhet bestämda, uppträdde menniskan på jorden, — och 

 med henne börjar först verklig historia. 



I menniskoslägtets äldsta häfder äro naturen och histo- 

 rien så sammanväfda uti mythen, att den sednares glesa och 

 sköra trådar endast, om någonsin, kunna utvecklas genom 

 jemförelsen med den natur, hvarur mytherna uppstått. Of- 

 vergå vi sedan till slägtets sagoålder, sä träffa vi mången 

 motsägelse, månget under, som naturvetenskaperna böra lösa, 

 hvilket vid första påseendet innebär ett bevis emot sagans 

 historiska grund, men löst blir ett talande skäl för hennes tro- 

 värdighet *), Uksom Herodots berättelse om Afrikas omseg- 



*) Så, för att bland otaliga blott nämna uägra obetydligare exempel, 

 skulle väl hvar och en betvilla uppgiften af X en op hon om hans 

 soldaters insjuknande af honing, om icke just i samma trakt än 

 i dag bien af Azalea pontica droge en giftig honing. Likaledes 

 Arriani berättelse, att luften fylldes af vällukt, då Alexanders 

 här framtågade i Gedrosien, om icke der ännu i dag Nardosta- 

 chjs doftade. — Sä tyckas först Nordboernas berättelser om Vin- 

 land förlora sin trovärdighet, då egentliga Vinrankan alls icke 

 fanns i Amerika före Européerna; men der finnas både Vitis- och 

 Cistusarter, så lika och närbeslägtade, att hvar och en, som ej 

 närmare jemför dem, måste förvexla dem. De gå ej längre upp 

 än till och med Canada, således måste Vinland varit åtminstone 

 så långt i söder. 



