177 



ocl» haruleisförbindelser sträckte sig, kan man säkrast sluta 

 till af de naturalser, som af dem voro kända. Liksom man 

 ofta i våra dagar vid handelsplatser finner växter bosatta från 

 de trakter, hvarpå sjöfart idkas, så finner man ännu i vissa 

 växters utbredning spår af medeltidens handelsvägar; Corisper- 

 mum intermedium (slägtet tillhör egentligen länderna kring 

 Svarta hafvet) går ända till Weichselns och Dwinas mynnin- 

 gar; i Pfalz växer Kochia scoparia (båda dessa äro egentl. 

 steppväxter); den orientaliska Cochlearia gla&tifolia fanns, en- 

 ligt Ray, ännu för ett sekel sedan vid Regensburg *). Anmärk- 

 ningsvärdt synes äfven det förhållande vara, att flera nationer 

 endast så långt kunnat blifva bosatta, som de växter, hvilka 

 tillhöra deras lefnadssätt (victus et amictus), trifvas, f. e. A- 

 raberna, så långt Dadelpalmen och Sesamum odlas. Vidare: 

 flera växter finnas jemt så långt utbredda, som vissa folk- 

 stammar framträngt, liksom hade de åtföljt deras ströftäg. 

 Så har man i Ryssland flera ännu lefvande minnesmärken i 

 Växtriket efter Mongolerna; den orientaliska Tatarkålens (Gram- 

 bes Tatariae), Euclidii syriaci m. fl. vestliga gränspunkt i Eu- 

 ropa är ccdie Tiirkenschanzecc vid Wien, och först efter sed- 



*) Då man efter vegetationens olikhet sönderdelar Europa i natur- 

 liga specialfloror, så sammanfalla dessas gränser på det nogaste 

 med de olika nationaliteternas; Danska och Tyska språken ut- 

 märka den naturliga rågången mellan Skandinaviska och Tyska 

 Floran, Tyska och Italienska språken för de likbenämda Flororna 

 0. s. v. Och hvilken olika fysiognomi har ej naturen i det Sla- 

 viska Europa emot i det öfrigi? 



Fries, Bot. Uijl, I. 12 



