190 



gedi. Hvad vore den äldsta historien, om vi ej Igenkände 

 ännu i dag alla dragen af hennes fordna skådeplats, om hela 

 sceneriet för de förflutna händelserna vore förändradt? Men 

 hvar vi se oss tillbaka i historien finna vi, att i naturen «är 

 allt som förr; blott vi äro annorledes«. Ännu i vår tid utsvet- 

 tar Tamarix sitt manna i den Arabiska öknen; än i år klä- 

 der Tårpilen, denna sorgens och saknadens symbol, strän- 

 derna vid de elfver i Babylon, fast han sedermera som frem- 

 ling blifvit lika vida kringspridd som Israels slägten *); än i 

 dag grönskar Cedern på Libanon och Oljoträdet (Olea) i ör- 

 tagården vid Gethsemane. Chateaubriand (Itin. a Jerus. II. 

 p. 200), från hvilken sistnämda uppgift är hemtad, säger: «01i- 

 ven är så att säga odödlig, ty han föryngras allt jemt af nya 

 rotskott«, och med positiva bevis styrker han, att de nämda 

 äro äldre än Museimännens invandring i Palestina. Ty, fast 

 vi fäst uppmärksamheten på de väsendtliga förändringar, kli- 

 matet undergått sedan urtiden, må ingen föreställa sig, att 

 dessa äro märkbara inom den historiska tiden; tvärtom voro 

 den yttre naturens vildaste strider under sekundära perioden 

 (då Saurier och andra ohyggliga Amfibier beherrskade jorden) 

 utkämpade, innan varelser, utan andra vapen än sitt förnuft, 

 kunde bestå såsom skapelsens furstar. Till bevis på klima- 

 tets oföränderlighet under de 3 — 4 sista årtusendena må näm- 

 nas, att ännu i dag, liksom under Josuas cröfring af Pale- 



*) Tårpilen på Napoleons nu tomma graf på St. Helena har redan 

 en historisk märkvärdighet. 



