192 



ras utseende och växtställe, som förvärfvat naturalstren en 

 historisk betydelse. 



Nympheaceerna (Nymphseacese Decand.) stå, i afseende 

 på sin groning och sitt vegetativa system, liksom på gränsen 

 mellan blomväxter med ett och tvenne hjertblad. Blomman 

 och frukten anvisar dem likväl deras plats bland de sednare, 

 och vid närmare granskning finner man dem äfven hafva 

 tvenne hjertblad, ehuru dessa, såsom hos flera i vatten växande 

 Dikotyledoner, äro omgifna med en säck, hvaraf de först synas 

 enkla. Med Liljorna, i Botanisk mening, ega de således in- 

 gen närmare slägtskap, ehuru både de äldre källorna och 

 dessas kommentatorer kalla dem Liljeväxter. De hafva in- 

 gen stjelk, men en tjock, vanligen horizontel, rotstock (rhi- 

 zoma), som genom fibrösa trådar fäster sig uti jorden. Bla- 

 den breda, stora, på vattnet flytande, antingen sköldlika eller, 

 äfven då de äro hjertlika, så djupt inskurna, att de hafva 

 ett sköldlikt utseende; på öfre sidan äro de glänsande och 

 glatta. Blad- och blomskaften äro fullkomligt enkla, ofta flera 

 alnar långa, de sednare alltid enblommiga. Blommorna sto- 

 ra *), vanligen utmärkt praktfulla, ofta välluktande, till utse- 

 endet emellan Peonier, de utländska Magnolierna och Vallmon, 



*) Nymphcea alba är den största blomman i Skandinaviens Flera. 

 En egenhet hos denna och flera närbesliagtade är, alt kronbla- 

 den och ståndarne bekläda det småfrukterna inneslutande kron- 

 fästet {tovus). Ståndarnes antal är obestämdt; de äro ofta ord- 

 nade i flera kransar, som hos N. alba bilda en sammanhängande 

 spiral med kronbladen. 



