230 



misstag i Latin och Grekiska, torde vara ursäktligt, om man 

 icke obesedt antar alla de Celtiska derivationerna. Då man 

 likväl har bestämd anvisning att söka en derivation i Gallien, 

 antager man henne med tacksamhet, ehuru just icke myc- 

 ket dermed är vunnet. Så säger Plinius: aBetula est arbor 

 gallicai<, och på denna grund anse vi sannolikt, att namnet 

 är lånadt af trädets Celtiska namn, BeCu. Men, att härleda 

 Festuca af Celt. ordet Fest, föda, betesmark, anse vi mer äf- 

 ventyrligt, fast nuvarande Festucse gifva god föda åt boska- 

 pen på betesmarkerna; ty det är först af Linné, som nam- 

 net bestämdes för nuvarande Festucae, och han har säkerli- 

 gen hemtat det af det Latinska Festuca, som hos Plinius äf- 

 ven betyder grässtrå; men uti ingen af detta ords flera bemär- 

 kelser ingår något bete eller föda. 



Mängden af anmärkningar emot de nu antagna växtnam- 

 nens etymologi växer oss likväl så öfver hufvudet, att vi måste 

 inskränka oss till att blott punktvis uppräkna de hufvudsak- 

 ligare. 1) Förbiser man ofta de betydliga förändringar, de 

 flesta namn undergått i skrifsätt och uttal. Utan att känna 

 det ursprungliga ledes man jemt på villspår. Exemplen här- 

 uppå äro otaliga (se växtnamnens historia); Allium skrefs i 

 äldsta tider äfven Alium, och dess äldsta derivation af (Gra- 

 men 1. Lilium) halium, stamförvandt med halo, är visst osä- 

 ker, dock vida sannolikare än de sednare ur Grekiska och 



alla dess derivata, som ej lä förvexlas med derivata af 2i,00, 

 och de skola längre fram förklaras. Det är vigtigt for tolknin- 

 gen att colleolivt undörsöka alla, som tillhöra samma uamnfamilj. 



