231 



Celtiska, helst dess starka lukt först af allt fäster uppmärk- 

 samheten och dess svettdrifvande egenskaper från urminnes 

 tider varit kända '). 2) Att otaliga växters namn nu tilläg- 

 gas helt andra, ofta himmelsvidt skilda, växter, än de ur- 

 sprungligen tillkommo, så att etymologien ej får sökas i nå- 

 gon egenskap hos den växt, som nu bär namnet. Botanisten 

 får härvid icke lita på Lexicograferna. Af alla både Lexica 

 och Botanister är som afgjordt antaget, att Elatine härledes 

 af skäzT], Gran; men vi våga ändå med bestämdhet påstå 

 detta vara falskt; ty hvar och en, som känner, att de gamles 

 Elatine var afdelningen Cymbalaria af Linaria, kan aldrig 

 tänka på en dylik derivation; känner man åter de gamles 

 Elatine-arters refviga växtsätt, hviika synas kunna förlänga 

 sig i oändlighet, och' i synnerhet den på Södra Europas mu- 

 rar vanligaste Linaria Cymbalaria, som, från en liten knopp 

 under kort tid trådsmal, nedhängande uttänjes till flera al- 

 nars längd, så kan man omöjligen tveka, att rätta derivatio- 

 nen är af élaiog, ductihs, uttänjlig; hvilket till öfverflöd be- 

 styrkes deraf, att detta namn tillägges vida skilda växter, så- 

 som Glechoma, hviika blott i denna egenskap öfverensstäm- 



•) Betonica, som nu härledes af Bet, hufvud, och ton, god, skrefs 

 ursprungligen Vetonica, — och jag har i nägon äldre kalla sett, 

 att det så skrefs efter Vetones, ett Celtiskt folk, och att både Beto- 

 nica och Veronica deraf äro förderfvade uttal. Hvad åt detta 

 urspruDg gifver stöd är terminatlorien — ica — icum, som till- 

 kommer de flesta växtoamn efter orter, och Pluiii uppgift om 

 dess härstammande från Gallien-, men han tillägger det vara syno- 

 nymt med Romarnes Serratula. Om Veronica ucdanföre. 



