S32 



ma*). Så är Grekernas ifr^yög alldeles icke Latinarnes Va- 

 gns, utan en art af Ek, — ej heller Romarnes Ahies vår 

 Gran (denna heter på klassisk Latin Picea, som orätt i Lexica 

 öfversättes med tall), utan en vida skild, för oss främmande 

 Pinusart. o) Ett synnerligt misstag är, att vilja finna ety- 

 mologi för alla namn. Utom det, att många stamord hafva 

 så aflägset ursprung, att hvarje hemödande att utreda dem 

 måste misslyckas, hafva andra uppkommit af ren namnför- 

 bistring, tillfällighet och godtycke"). Redan Plinius tog 

 Grekernas Hippace, eller Scythisk ost, af missförstånd för en 

 växt, och, som man vid den tid namnet Veronica (vanligen 

 härledt af Vere unica, af en Princessa o. s. v.) uppkom, till 

 henne hänförde Myrepsici ^sqovlxi] (se Fuchsius), fast detta 

 betyder Rernsten, så är väl dess ursprung deraf sannolikast. 

 Sådana radicer må man kalla surdce, eller icke gifvande nå- 

 gon förnuftig mening. 4) Föga bättre är alt lägga någon vigt 

 på de sednare mythologiska och poetiska fablerna. Namnen 

 äro vida äldre; någon egenhet hos växten har gifvit anledning 



*) Tillfälligtvis passar detta namn i deuua sin betydelse äfven på 

 nuvarande Elatine^ hvars utomordentligt refvigt-krypande växt- 

 sätt för en troligen annuell växt är ganska karakteristiskt. Sam- 

 ma namnförvexling eger rum med Ledum, Ribes^ Caltha, Mj- 

 ricaj Phyteutna, Jasione och Otaliga andra. 



**) Så försäkrade mig framl. Professor Re tz i u 5, denna jätte i lär- 

 dom och mängvetande, hvars bild för mig qvarstär som den 

 gamla Carolinens för Axels skald, alt det titaniska snillet Ad an- 

 son ofta bildade sina namn genom lottkastning om de bokstäf- 

 ver, som bilda de samma, — hvilkol dock icke hindrar, att man 

 funnit ctymologioi för dP samma. 



