239 



summerade tillhopa, gifva stora resultater, utan snarare några 

 få säkra och fullständigt utredda. — Mycket, som riktigare 

 kunde synas höra till namnens historia, är redan antydt i 

 deras etymologi, dit vi hänfört allt det egentligen speciella, 

 då vi deremot här skola anföra det lilla vi trott oss af hittills 

 utredda ^förhållanden kunna antaga i det generella. 



Den första och ofta säkraste källan för uppfattningen af 

 de äldres naturåskådning är just det öppna natursinnet, som 

 icke genom konstlad lärdom blifvit missledt, utan genom för- 

 troligt umgänge med naturen blifvit skärpt. Huru nödvändig 

 språkkunskap ock är för tolkningen af de äldre namnen, är 

 hon likväl på långt när icke tillräcklig; bland uttolkarnes alla 

 förslagsmeningar står man villrådig utan en medfödd finkän- 

 slighet för det enklaste och mest naturliga. Emedan, som ne- 

 danföre skall visas, de äldsta namnen äro verklig folkpoesi, just 

 af den enkla art, som ännu fortlefver i aflägsna bergstrakter, 

 rådfrågar man denna med så mycken nytta. Botaniken torde 

 ock mer än de flesta öfriga vetenskaper öst ur denna källa, 

 icke blott i den äldsta tiden (Hippokratis, Theophrasti 

 o. s. v.), utan äfven vid vetenskapens pånyttfödelse i Brun- 

 fels', Tfagi, Fuchsii dagar, innan kammarstudium blef det 

 öfvervägande elementet. Att de äldsta hos Grekiska veten- 

 skapsmännen förekommande växtnamnen äro endast folknamn, 

 och icke, såsom vår tids, bildade af vetenskapsmännen, är 

 icke blott tydligt af deras inre beskaffenhet, utan äfven af 

 yttre bevis. Derföre lemnas icke heller några diagnoser, e- 

 medan namnen ansägos förut bekanta. När en växt icke hade 



