241 



mSste förklaras, hvarföre alldeles samma namn tilläggas him- 

 milsvidt skilda växter, mellan hvilka ingen slägtskap må sö- 

 kas för namnlikheten, alldeles som i våra folknamn, såsom 

 Medica både för Citronträdet och nuvarande Medicago och 

 otaliga andra. Ofta, men ej alltid, tillade man då ett epithet 

 vid den växt, som man ansåg namnet oegentligen tillkomma. 

 Det egentligen Grekiska Atozrog, ett collectivt namn på Tri- 

 folieernas grupp, har intet sådant; men Egyptiernas Lotus 

 kallas alltid XioTog alyvmtog, Berberiets Xcorbg öévÖQOv; 

 stundom finner man äfven ett dylikt epithet tillagdt den egent- 

 ligen inhemska benämningen. Så f. e. kallar Hippokrates Vi- 

 cia Faba xvafiog €Å,lr]vix6s till skillnad från nvafiog alyvn- 

 Tiog. Säkraste beviset, att namnen icke af författarne sjelfva 

 bildats, ligger uti deras vanliga uttryck, c(xaXovaiv«, såsom 

 «6 xaXovoiv Evioi UQaaov, akXoi ds ^ioatrJQai<^ hos Theo- 

 phrastus. Voro alls inga folknamn att tillgå, så öfverflytta- 

 des efter någon tillfällighet, men icke efter inre slägtskap, 

 dylika på ett sådant naturalster, hvilket förklarar, huru nä- 

 stan samtliga Tångarter hos Theophrastus kommit att få namn 

 efter trädslag, såsom q)olvi^ novzia, 6aq)VT] novzla, aune- 

 kog, elåti], ÖQug o. s. v. Först längre fram hos Dioscorides 

 tycker man sig med säkerhet märka, att en del namn blif- 

 vit bildade af Författaren sjelf, dels af deras mer sökta be- 

 tydelse, dels af deras afvikande bildningssätt från folksprå- 

 kets; men kanske hufvudsakligast deraf, att han för sådana 

 uppger etymologi, liksom man i våra dagar sällan uppger 

 Fries, Bot. Uijl-, I 1(j 



