'252 



härledning för nägot bekant ord, utan för något nytt, som 

 man vill införa. På denna grund är del jag anser så orik- 

 tigt att afvika från Dioscorides i dylika etymologier; han måtte 

 väl sjelf bäst vetat, hvad han med namnets gifvande afsett. 

 Att de efter hans tid af Bassus, Myrepsicus m. fl. införda 

 namn äro af dem sjelfva diktade, bevittnas bäst af det oklas- 

 siska i deras bildning och skall derföre anmärkas vid af- 

 handlandet af det formella i namnbildningen. 



Vi öfvergå nu till principerna för utredandet af de gam- 

 la växtnamnens betydelse. Just deruti, att man förbisett de- 

 ras verkliga källa och tolkat dem efter vår tids namnbild- 

 ningssätt, ligger grunden till sä mången oriktig tolkning. Så- 

 dana växtnamn som Skrattaren, Sittaren, Oraaande, Onskclös 

 m. fl., hvarmed man öfversatt Anagallis, Sedum, Alyssum, 

 Arum, hafva aldrig uppstått i något folkspråk; så länge fol- 

 ken ej blifvit afledda från naturen, andas språken endast poesi 

 och religion. Att de utmärktare naturalstren varit bland de 

 föremål, som först egt egna namn, anse vi ligga i sakens 

 natur, — och äfven bevisligt deraf, att deras betydelse sällan 

 med säkerhet kan utredas, om man icke får antaga stamord, 

 som till sin ursprungliga betydelse försvunnit *). När dylikas 



*) Naturen har i alla lider varit en rikare källa för menskliga ve- 

 tandet, än man i allmänhet vill erkänna, sedan man tyckt sig 

 växt läromästaren öfver hufvudet. Oss förekommer det sanno- 

 likt, alt en mängd benämuiugar pä allmänna och abstrakta be- 

 grepp ursprungligen ulgålt frän naturföremål; eller att, liksom 

 Scirpare bestämdt härledes af Scirpus, så kan äfven yun^ere här- 

 ledas af Juncusj ehuru den förra bemärkelsen sedermera blifvit 



