Aurea, Aurantia (poma) o. s. v. *). Så enkel var den ursprung- 

 liga namngifningen, eller rättare, den uppkom ej i afsigt att 

 bilda namn, utan genom bruket blefvo epitheterna namn; de 

 äldre namnen förhålla sig till de nyare som det naiva, hvilket 

 icke sjelft vet af sin sinnrikhet, till det uttänkt pretentiöst 

 snillrika. 



Till en del måste dock undantagas alla namn af främ- 

 mande ursprung. Man var i äldre tiden lika rädd för att 

 bilda nya namn, som man nu dertill är benägen. Fick man 

 derfÖre en växt under främmande benämning, så upptog man 

 denna i språket (och så sker än i dag uti lefvande språken; 

 The, Kaffe, Tobak och de flesta utländska naturalsters namn 

 äro länta ur ofta för oss barbariska språk); men, liksom hos 

 nuvarande Fransmän, nationaliserades de så efter egot uttal, 

 att det icke är lätt igenkänna det ursprungliga. På detta 

 sätt inkommo redan i gamla tiden för en del handelsartiklar 

 Indiska namn. Vanligen har man dock hos de gamle upp- 



*) För alt icke alltför långt förirra oss i ett ämne, som säkerligen 

 alla skola anse alltför obetydligt, måste vi förbigå en mängd mi- 

 nutiösa anmärkningar, som för oss likväl icke äro utan betydelse. 

 Stundom har en växt olika namn af olika genera-, då ligger all- 

 tid en olika del till grund för benämningen, såsom under QOia 

 förstås ÖQvg, under xoTtvog xaQTiög; alt det sednare också 

 endast säges om den omogna frukten, är fullt bevistigt. En del 

 Grekiska namn hafva för analogien, synnerligen öfverförda till 

 Lalinen, förlorat sitt ursprungliga genus, som Padus, Cerasus 

 m. fl. Ursprungligen voro de bevisligen masculina, tills genom 

 långt bruk som substantiva sjclfva tanken på det ursprungliga 

 xa(>7log bortfallit. 



