249 



lysningar, från hvad språk de härstamma, åtminstone anvis- 

 ning. Må man icke låta förleda sig, af lättheten att finna 

 radicer, att söka dessa i Latin och Grekiska. Romarne (åt- 

 minstone Plinius) tillegnade sig Grekiska namn en gros; men 

 de äro dock lätta att urskilja från de verkligen Latinska. 

 Deruppå har man icke nog aktgifvit. Att för de sednare 

 söka rot i Grekiskan är i vår tanka orätt, till och med der 

 likheten är uppenbar. Kände man intet namn på växten, så 

 var det aldra vanligaste, att benämna en växt efter växtor- 

 ten eller det ställe, hvarifrån hon erhölls såsom handelsarti- 

 kel. Som man kan historiskt följa dessa namns ursprung, 

 sä är detta vigtigt för kännedomen af det formella i nam- 

 nens utbildning, och bestyrka de till fullo ofvan antydda 

 grundsatser. Alla uppträda först som adjectiva; substantivet, 

 som bestämmer genus, bortfaller under våra ögon, och det 

 förra återstår ensamt som namn. Från Medien hade man 

 tvenne vida skilda växter, nemligen {^otccvt]) firjdntr) (nu 

 varande Medicago), och fxriléa /nrjöixri; men, så länge man 

 blott kände frukten, sä kallades den sednare f.irjkov (.irjåixöv; 

 af den förra blef slutligen blott Medica (hvilket alls icke af- 

 ser några medicinska egenskaper!). Likaså två Persica, af 

 hvilka den ena är nuvarande (Malus) Persica; den andra xä- 

 Qvov TCEQOixov är vårt Juglans. Sä är förhållandet med Ar- 

 meniaca, Punica, Colchicum (se. xqivov), Carum eller, som 

 det först kallas, semen Carium, Ligusticum (folium) frän Li- 

 gurien, Sardoa benämnes af Virgilius herba Sardoa frän Sar- 

 dinien, Britannica (radix) frän Belgien, Teucrium från Troas, 



