2Si 



af forntidens otmärktare Botanici någon växt var uppkallad 

 förr än i sednare tider. Man har likväl sökt skaffa detta 

 bruk uråldriga anor; men vid närmare granskning torde de 

 flesta, om ej alla, exemplen förfalla. 1 sednare tider har man 

 väl öfverfört mythologiska namn på växter, såsom Andro- 

 meda, Cassandra o. s. v.; men de äldre, Narcissus, Hyacin- 

 thus, Adonis o. s. v., äro säkerligen äldre än de mythologi- 

 ska fablerna, som just genom en allegori uppstått från nå- 

 gon egenskap hos växten; i en dylik hafva de sin förklaring. 

 Alla andra åter, som blifvit sammanbundna med historiska 

 personer, bero vanligen af namnlikheten; växtnamnen äro sä- 

 kerligen äldre och hafva vanligen en enkel derivation, syf- 

 tande på växten och icke på personen, såsom Telephium, Teu- 

 crium, Helenium, Lysimachia o. s. v. De mest för motsat- 

 sen talande exemplen äro väl Achillcea och Artemisia; men 

 äfven de kunna annorlunda förklaras. Den förra, som i äl- 

 dre tiden kallas xtAtogovAAcm (Lat. Millefolium), kan möjli- 

 gen vara en sammandragning deraf, « xiXieia, — och Plinius 

 antyder sjelf, att Artemisia är ett förändradt uttal af Par- 

 thenis, liksom Tanacetum (utan all grund härledt af d'ctvatO(,) 

 af Tannacum, ett gammalt namn på Parthenium, sä att i 

 grunden tyckas alla dessa namn vara likbetydande, liksom de 

 utan åtskillnad användas i de gamles Medicin. 



Det var egentligen fÖrst i medeltiden, som man började 

 uppkalla växter efter personer, men då blott Helgon och i 

 religionshistorien firade namn. Icke blolt helgonen (Linné 

 uppräknar i Phil. Bot. omkring 30 växter, bcnämda efter dy- 



