252 



lika *) uppkallades, utan äfven Gamla Testamentets personer, 

 såsom Sigillum Salomonis, Candelabrum Salomonis o. s. v., 

 — Christus och Jungfru Maria fingo hvardera en hel blom- 

 stergård, — ja, äfven Englarne (Angelica), till och med den 

 onde anden (Morsus diaboli), blefvo icke förgätna. Med alla 

 dessa namn äro legender införlifvade; symboliska begrepp lig- 

 ga för dem till grund. Mig synes man nu oriktigt förakta 

 allt dylikt; visserligen hör det icke till den stränga veten- 

 skapen; men intet, som rör mensklighetens utveckling, hvar- 

 till hennes förhållande till naturen företrädesvis hör, får för- 

 bises, och den, som verkligen vill känna de tidernas anda, får 

 icke försmå dessas uppfattning af densamma. Som symboler 

 af Treenigheten betraktades blad, sammansatta af trenne små- 

 blad (Alleluja o. s. v.); äfven blommor af trenne färger (flos 

 Trinitatis). Växtnamn, hänsyftande på hedniska gudomlig- 

 heter, kristnades genom öfverflyttande till Helgonen. Alla 

 dessa namn uppstodo bland folket (att den tidens namn icke 

 äro bildade af vetenskapsmän, är så mycket säkrare, som dy- 

 lika den tiden icke funnos), och ännu i dag är folkspråket 

 för dem den tillförlitligaste källan, — och endast i den ännu 



') Helenium, som man ansett härledas af Helena, liksom vår Sven- 

 ska Alunsrot, Ålandsrot af St Älins rot, hafva båda en helt annan 

 upprinnelse. Redan hos Hippokrates benämnes den förra af växt- 

 stället i kärr sX^viov, och värt Svenska namn är väl af det Go- 

 tiska Alant, som, enligt Is i doms Uispalensis, sjcif född Gol, 

 t 636, var Götiska folknamnet på denna växt. Grekiska namnen 

 voro honom obekanta. 



