flesta namn afsågo växternas egenskaper och användande i 

 medicin, teknik, såsom, utom redan anförda exempel, Car- 

 diaca, Ptarmica, Podagraria, Camphorata, Alchemilla, San- 

 guinalis, Salicornia, Salsola, Kali och otaliga. Man öfvergick 

 likväl småningom till hufvudsakligt afseende på yttre tillfäl- 

 liga öfverensstämmelser eller växternas likhet sins emellan, 

 som slutligen tog så öfverhand, att nästan hvarje nytt namn 

 endast var en fraction af något förutvarande, antingen genom 

 de ofvannämda terminationerna ( — oides, — astrum, — ella), 

 eller ett förutsatt micro -^, pseudo — , chamae — . Det var 

 de tidernas sätt att uttrycka den naturliga förvandtskapen ge- 

 nom namnens likhet, innan man egde några familjer eller vä- 

 sendtligt sammanbindningsmedel. Också står nomenklaturens 

 utbildning i så oskiljaktigt samband med de systematiska idé- 

 erna, att man kan kalla den dessas form, — hvarföre det 

 verkligen var consequent af Linné att yrka, det ccdispositio- 

 nen och nomenklaturen voro Botanikens grundvalar» (Phil. 

 Bot. § 215) *]; ett påstående, som likväl knappast någon i 

 vår tid skulle vilja underskrifva. 



*] Detta uttryck förklarar, hvarföre många förbisett hela den nya, 

 biologiska riktniog Lioné gaf vetenskapen, så alt f. e. C u vi er 

 blott benämner honom "den stora reformatorn af vetenskapens 

 nomenklatur". Linné, ledd mer af en inre brinnande känsla äa 

 spekulativ skarpsinnighet, insåg knappt sjelf vigteu af sin rent 

 biologiska uppfattning af naturen; han kunde ej tänka sig någon 

 annan möjhg. 



