ÖGO 



man vill anse dem allt för stränga; också tillåter man sig en 

 mängd afvikelser derifrän. Svårt är ock inse, hvarföre icke 

 ett namn skulle få sammansättas af tvenno Latinska ord, och 

 hvarföre ett namn ur Sanscrit, Arabiska o. s. v. skall vara 

 mer förkastligt än ett Latinskt eller Grekiskt af alldeles o- 

 känd derivation. (Phil. Bot. § 223 etc.) Likljudande namn, 

 såsom lätt ledande till förvexling, förkastas äfven af Linné; 

 men, sedan slägtena blifvit sä mångdubblade, äro dessa icke 

 möjliga att undvika, knappt identiska inom djur- och växtri- 

 ket. Att bilda nya namn blott genom en olika flexion af ett 

 förutvarande eller med någon tillsats framtill (emot Linnés Phil. 

 Bot. § 227, 250) förblir dock, som Link redan anmärkt, o- 

 skickligt, såsom Chamagrostis, Calamagrostis, Valerianella 

 o. s. v. De flera namn, som (emot Linnés Phil. Bot. § 255, 

 254) blifvit förut gifna åt Djur eller i andra vetenskaper 

 som termer antagna, leda ovillkorligt till förvillelse. Miss- 

 bruket af slägtnamn efter personer är redan anmärkt af Link; 

 och Linnés förbud, att ej efter allehanda celebra personer 

 uppkalla växter, har man rent öfvergifvit. När detta sker 

 alldagligen, vore det allt för ensidigt att yrka upprätthållan- 

 det af Linnés lag emot helgonens uppkallande. De kunna 

 vara rätt så goda, som nya tidens celebriteter. Men, skulle 

 någon våga försöket att förkasta oriktiga eller till och med 

 blott rätta felaktigt skrifna namn, så skulle det tagas mycket 

 illa upp. Schreber gjorde ett försök med Aublets äkta Ka- 

 raibiska namn [Voiiapa och otaliga dylika); men det ådrog 

 honom mycken smälek; de barbariska har man återtagit, — 



