S!63 



införda af Riviiius, som bildade dem på lika sätt som Lin- 

 né, och blefvo äfven af Linné vardigen bibehållna (f. e. nästan 

 alla våra Viciers m. 11. artnamn äro gilna af Rivinus); men 

 till någon allmän princip upphöjde han dem icke *). Linné sjelf 

 synes icke till en början insett deras vigt (jemf. Phil. Bot. 

 § 162) och har icke heller för dem framställt några lagar, 

 hvilka ock kunde vara öfverflödiga, dels emedan han genom 

 deras allniänna införande i Spec. Plant, för dem gifvit eti 

 så iyckligt föredöme, dels emedan lagar förutsätta missbruk 

 och tvister, hvilka för en ny sak icke i Linnés tid uppstått. 

 Utom af Haller blefvo de af alla hans efterföljare med tack- 

 samhet mottagna och komma säkerligen alltid att bibehållas; 

 den enda förändring de undergått i princip är det idkeliga 

 uppkallande efter personer af blott artighet (efter Linné fin- 

 nes ingen enda art uppkallad i hela hans System; men man' 

 kan knappt räkna de efter Decandolle i dennes icke afslu- 

 tade); endast då de verkligen inneburo något historiskt upp- 

 lysande bibehöll Linné dylika. Orsaken, hvarföre Linné icke 

 för dem fastställde lagar, ligger väl egentligen deruti, att ti- 

 den först kunde utvisa, hvilka tvistefrågor öfver dem kunna 



*) Det ar visserligen sannt, alt man för dessa borde rättare iipp- 

 gifva Rivinus som Auctor (Rivinus var en af sin tids mest ut- 

 märkta och sjelfsländiga Botanister, som icke njuter nog rättvisa 

 i Uotanikens historia, emedan han icke var compiiator af gene- 

 rella arbeten)-, men, som hela tiden före Linné ar Botanikens 

 Gamla Testamente, stannar man vanligen vid honom, och dä han 

 i alla fall upphöjt nomeuklalureu lill iirincip, ar det enklast alt 

 ulga från denna allmänna grundval. 



