265 



såsom med noti tangcre, och i alla iörändras derigenom be- 

 tydelsen. Heldre skulle vi skrifva Bursa-Pastoris o. s. v. 



4. Latinska namn äro bättre än Grekiska, efter som 

 det förra, ej det sednare, en gång har blifvit Botanikens offi- 

 ciella språk; eljest kunde detta gerna inverteras. Att i namn 

 vilja briljera med liten kunskap i Grekiskan är löjlig fåfänga. 

 — Ehrhart, af vetenskapliga grunder, införde en mängd 

 dylika, som tillika äro substantiva; de äro i alla hänseenden 

 obeqvämare än deras synonymer. De, som hafva klassisk 

 rot, äro likväl vigtiga att bibehålla; äfven om nya af denna 

 art bestämmas, böra de upptagas. Undantag måste ock göras 

 både i stora slägten, der de icke kunna undvikas, och äfven 

 af ord, bland Botanisterna så allmänt bekanta, att de kunna an- 

 ses för latiniserade, f. e. macrorrhizus, polyphyllus, micran- 

 thus, monander, digynus, trispermus o. s. v. 



5. Artnamn ur lefvande språken, hvilka äro antingen 

 allmänt antagna som officiella eller i hemlandet allmänt kän- 

 da, lämpa sig ganska väl till artnamn, blott de äro stam- 

 ord och ej barbariska, för vissa nationer hardt nära omöjliga att 

 uttala och vidriga, såsom en del Amerikanska; i dessa fall mil- 

 dras deras skrifsätt, äfvensom de böra skrifvas efter sitt uttal. 



6. Lexikaliska och grammatikaliska misstag böra rät- 

 tas både i slägt- och artnamn, sä väl i uttal som skrifsätt 

 (Fransmän skrifva vanligen f. e. vnsQ med uper, lolog med 

 olos. Eleocharis bör skrifvas Heleocharis o. s. v.) *]. Hy- 



"1 Härvid Jxir likväl allt pccianleri noga undvikas. Dianihus hordc 



