267 



nare än skulle vara vidsträcktare, än namnet antyder, föror- 

 sakar det ingen oreda. Man vakte sig dock att hämta det 

 af allt för inskränkta lokaler, der en eljest vida utspridd art 

 blott tillfälligtvis förekommer (såsom Potentilla salisburgensis), 

 eller alldeles obekanta orter, som icke finnas i vanliga geo- 

 grafier. 



9. Historiska namn vårdas noga, när de äro af något 

 verkligt intresse, hämtade antingen ur folkspråken eller äldre 

 författare. Linné afsåg alltid samvetsgrannt sina föregånga- 

 res benämningar; att man nu, af pur okunnigket, ej vill afse 

 dessa, är en klandervärd lättsinnighet. Vid benämnande af 

 nya arter jemföre man äldre författare, hos hvilka flera ännu 

 icke, eller först i sednare åren, urskilda arter förekomma. Art- 

 namn, hämtade från personer, hvilka Link m. fl. redan rik- 

 tigt anmärkt vara mindre lämpliga, kunna försvaras, endast 

 när de i historiskt afseende äro upplysande. Finnes ett namn, 

 som afser sjelfva växten, blir det i längden alltid föredraget 

 dessa stumma benämningar efter personer. Missbruket af 

 dessa, hvilket årligen växer, har ådragit och skall en dag än 

 vidare ådraga vetenskapen och Botanisterna mycken smälek. 

 Äran är ganska tvätydig; vanligen vill man derigenom föreviga 

 en persons misstag; stundom litet löjlig, såsom då Rofdjur, Sca- 

 rabeer, Pcdiculi o. d. uppkallas efter personer, eller då Spren- 

 cel öfversätter Thelebolus stercorarius Tod. med Th. Todea- 



bergsklyftoi af SUicld. M. b" I o il c rus ooli W. Sten ha mm ar, ett 

 af de vigiigasle fynd, som under flera ärskoll för Svenska Fioran. 



