270 



14. De fall, ilå iiamnförändring är rättvis och nödvän- 

 dig, äro: a) dä tvennc eller flera arter hafva lika namn (§ 

 1), i hvilket fall det sednare gifna måste förändras. Skulle 

 likväl det äldre gifvits en osäker art, eller blott afart, Uhe- 

 hålles det för den sednare. Alldeles oriktigt vore att ändra 

 ett namn derföre, att det förut varit gifvet åt en redan ut- 

 plånad art, f. e. Ruhus horridus, flera Salices. Utan allt skäl 

 ändrar Griesebach namnen på flera Hieracia, f. e. petrae- 

 um, coryrabosum m. fl., ty homonymerna äro ej egna arter. 

 1 vissa större slägten, f. e. Agaricus, skulle knappt något pas- 

 sande namn kunna gifvas, om man icke finge återupptaga dy- 

 lika redan öfvergifna namn. — b) Då ett namn är helt och 

 hållet falskt och naturstridigt (§ 12). Men i båda fallen, 

 innan något nytt bildas, granske man synonymerna, om icke 

 bland dem finnes något redan gifvet namn, som kan återupp- 

 tagas. — c) Dä ett yngre namn orättvist utträngt ett äldre, 

 hvilket då måste återtagas, så vida det är bestämdt och be- 

 skrifvet; men orimligt vore ändra antagna namn efter Her- 

 barier. Just för stabilitetens skull är detta momentet af hög- 

 sta vigt. Det är denna vigtiga grundsats, som man nu syn- 

 nerligast vill bestrida; man söker försvara dessa falskt an- 

 vända namn med namnens likgiltighet, vedertagna bruket o. 

 s. v. Hvad skulle man säga om en Historicus, som tillskrefve 

 en händelse annan person, än den hon verkligen tillkommer, 

 under förebärande af bruket och namnens likgiltighet? Visst 

 kan sägas, att det är obetydligt; men, öfverger man derföre 

 det rätta i det ena efter det andra, så växa dessa misstag 



