271 



slutligen till en coniplett oreda och goiltycklighet. Att hylla 

 bruket, när det är missbruk, som regel, är för vetenskapen 

 lika vådligt, som att upphöja vanan och convenancen till mo- 

 ralprincip. I vetenskap gäller intet annat än det sanna och 

 rätta; allt som icke derifrän utgår måste förfalla. Alla bi- 

 skäl af likgiltighet, beqvämlighet, bruket o. s. v. måste tyst- 

 na, då de strida mot sanning och rättvisa. Dyrkar veten- 

 skapen andra gudar än dessa, så skola dilettantismen och god- 

 tycket snart förhäfva sig öfver lärdomen och forskningen, 

 och all auktoritet, emedan dylik endast kan hvila pä rättvisa, 

 skall försvinna; det olyckligaste likså väl för vetenskap som 

 kyrka och samhälle. Fr. i Bot. Not. 1842 p. 3 *). 



15. Just för stabilitetens skull måste äfven alla colle- 

 ctiva namn (d. v. s. de, som beteckna en hel grupp af när- 

 beslägtade arter) bibehållas, men oförändrade i den mening, 

 hvari namngifvaren tagit dem. Att öfverföra ett sådant namn 

 till blott endera af de frånskilda arterna, såsom Medicago 

 polymorpha, Valeriana Locusta, Ranunculus aquatilis, Ru- 

 mex aquaticus, Sparganium erectum **), Myosotis scorpioi- 

 des, Arctium Lappa o. s. v., är oriktigt, emedan namngifva- 



*) Men liksom alla allmäDna grundsatser kan äfven prioritetsprin- 

 cipen, blindt tillämpad, leda till största oreda och förvillelse, om 

 man blott fäster sig vid namn och ej vid sak. Man jemföre 

 Schcerers Lichenografi. 



*) Sparganium ramosum^ som icke bar ringaste närmare förvandt- 

 skap med S. natans, afviker högst betydligt till frukten från alla 

 samslägtingarno. Till de 5 af mig i summa upptagna Spargania 

 tillkommer den arctiska Sp. angusiifoUum Mich. 



