272 



rens mening derigenom falskt framställes. Som jemte den 

 nyare åsigten öfver dylika arters åtskillnad vanligen lios flera 

 äfven den äldre består, bör endast i de sednares mening ta- 

 get det kollektiva namnet i dagligt bruk bibehållas; men, ur- 

 skiljer man flera arter, så måste hvardera af dessa erhålla 

 ett eget namn, och det kollektiva citeras till hela den grupp, 

 det betecknar. Dertill kommer, att det är alltid omöjligt att 

 positivt afgöra, hvilken af de åtskilda arterna det rätteligen 

 tillkommer, såsom Malva rotundifolia L. *), Rumex aquati- 

 cus L. **) m. fl.; hvilkendera man ensamt hänför dylika till 

 är det till en del falskt. Endast i fall de förenas som arter 

 bibehålles namnet med skäl, och då betecknar man variete- 

 terna med de nyare namnen. Antages denna princip, som 

 ensam är rättvisans, skulle otalig namnförvirring upphöra. 

 Om man endast nämner f. e. Myosotis scorpioides L., Malva 



*) Vi öfvergå helt och hållet till Kochs sedoare åsigt, att, när M. 

 vulgaris och borealis skiljas som arter, måste M. rotundifolia 

 behållas endast som kollektiv benämning på båda, .som den be- 

 visligen hos Linné är. Ty att M. borealis^ som Linné dagligen 

 trampat, ej skulle varit dess egentligaste M. rotundifolia, kan 

 man väl svårligen öfvertyga någon Upsala Botanist, helst vulga- 

 ris i hela nejden saknas. 



*) Dess historia är gifven i Bot. Not. 7841, p- 7- Att Linnés Ru- 

 mex ac/uaticus är en kollektiv art är omöjligt att bestrida, och, 

 då vi bibehållit detta namn för R. Hjdrolapaihum, har det icke 

 skett derföre, att Linné endast skulle menat denna, utan derföre 

 att det var denna, som alla Linnés föregångare bestämdt försto- 

 do under namn af Lapathum aquaticum, som i alla folkspråk har 

 sitt namn af växlstället i vatten såsom för den det natursaunastc. 



