274 



cica. I dofta och analoga fall bör det namn försvinna, som 

 icke hos Linné är rent framstäldt, nemligeji Ii. spinosissima: 

 namnen R. pimpineUifolia och i?, cwnamomca äro bestämdt 

 framställda. Rom eglanteria L. tillhör rätteligen R. rubigi- 

 nosa; men, då denna är klart framställd, behåller hon bäst sitt 

 namn, och den gula arten benämnes R. hUea. [Rosa vidosa 

 hör äter icke hit; det är ett kollektivt namn, som bibehålles, 

 endast i fall man förenar R. villosa och mollissima) Om 

 åter namnet är med flit, som bättre passande, af en förfat- 

 tare ändradt, f. e. Mentha vertkillata L. till M. sativa, sS 

 bör det sednare föredragas, emedan en författare måste ega 

 frihet att rätta sig sjelf. Om äter en författare sjelf reducerat 

 en af sig bestämd art, men denna äterställes, så bör hans 

 först gifna namn återtagas. Af denna art uppstå likväl en 

 mängd frågor, som ex analogia måste besvaras. 



18. Särskild vigt måste likväl läggas deruppå, att så 

 fä Linnéanska namn utplanas som möjligt. (De kollektiva 

 utplånas icke derföre, att man med dem betecknar i deras 

 sanna betydelse en hel grupp.) Vetenskapens orthodoxi for- 

 drar ett symbolum till föreningspunkt, och, antingen man af- 

 ser rättvisa eller tjenlighet, kan ej något annat för speciella 

 Botaniken uppgifvas än Linnés skrifter. Hvarje icke klart 

 utredd växt deruti livilar tungt på en samvetsgrann Bota- 

 nists sinne; hon qvarlemnar ett grummel, hvilket, om man än vill 

 förbise det, dock alltid ånyo uppträder; hvarje falskt användt 

 namn är af oberäkneligt menligt inflj tände, hvilken riktning, 

 om den får fortfara, skall snart göra Linnés skrifter obruk- 



