275 



bara, ehuru de for Botanisten äro livad Bibeln är för Theolo- 

 gen. Man kan derföre icke annat än beklaga, att i flera all- 

 männa arbeten verklig sanning i detta fall betraktas som hardt 

 nära likgilltig, så att man icke ens vårdar sig återtaga flera 

 Linnéanska bestämningar, som genom nyare kritik blifvit upp- 

 höjda öfver allt tvifvel, såsom bland Carices i Wahl. Fl. Lapp. 

 Potamogetones o. s. v. En motsatt förvillelse är att som 

 Linnés art anse en del former, som han i sina ungdomsar- 

 beten, före artnamnens antagande, af misstag afsett, dä han 

 sedermera sjelf rättat detta och tydligen utmärkt en annan 

 art, f. e. Carex leporina, Hypericum quadrangulare o. s. v. 



IV. Bestämmandet af namnens prioritet fordrar äfven 

 erkännande af vissa grundsatser: 



19. Prioriteten bestämmes från artnamnens allmänna 

 antagande i Linn. Spec. Pl. i. Ehuru Linné upptog flera 

 äldre benämningar eller vanligen ur dessa hämtade sina art- 

 namn, så var han likväl den, som upphöjde dessa till bestämd 

 princip och först consequent införde desamma. En pre- 

 skriptionstid är i alla fall nödig i detta hänseende, att man 

 icke må förlora sig i ett obegränsadt dunkel. Likväl få de 

 äldre, synnerligen C. Bauhini, hvilka före Linné voro de 

 allmänt antagna, icke alldeles förbises, nemligen vid de väx- 

 ter, som af de gamle voro väl skilda, såsom Rumices, men 

 af Linné förenades. När de förra återställas, bör alltid af- 

 seende fästas pä de gamles namn, icke blott vid de nyas be- 

 nämnande, utan hufvudsakligen på hvilkendera det Lirméan- 

 ska namnet rättast tillkommer. Detta iakttog Linné sjelf noga 



