284 



namn af Nastiirtium anceps, utan att känna artens egent- 

 liga källa. Men det hufvudsakliga dervid är, att det är myc- 

 ket ovisst, om Decandolie, Reichenbach och öfriga, som 

 publicerat den sistnämda såsom en af sig bestämd art, då 

 känt den verkliga, så att N. anceps Whlnb. fl. Suec. alltid 

 förblir hufvudkällan. Så har väl Smith sednare än Författ, 

 upptagit Erythreea titoralis under slägtet Erythrwaj men 

 Smith är dock artens verkliga namngifvare. Ur historisk syn- 

 punkt är endast af vigt att känna denne. Ofta tilläggas 5 å 5 

 olika Förf. vid dylika sönderdelade slägters arter, f. e. Ca- 

 lamagrostis stricta, ingenderas Auktoritet är i detta fall af 

 någon vigt, endast att känna sanna källan. Men, om en art 

 öfverflyttas från ett gammalt slägte till ett annat, f. e. Aza- 

 lea till Rhododendrum lappomcum, eller då hon fått en 

 verkligen oriktig plats, bör den ega auktoritet, som hänfört 

 henne till hennes verkliga slägte. Då hvilar auktorsnamnet på 

 verklig rättelse och ny observation, hvilket är hufvudsaken. 

 Men, då man ser en författare, blott derföre, att han upptager 

 en förut väl bestämd section som eget slägte, tillsätta sin hall- 

 stämpel till dess arter, är det i vårt tycke öfverflödigt. 



29. Då en författare i olika arbeten menar olika arter 

 under samma namn, är nödvändigt att citera det verk, der 

 namnet tagits i den antagna meningen. Det nu mer ve- 

 dertagna bruket att icke blott citera ett namn, utan ett verk 

 som auktoritet, förtjenar allmän efterföljd. Det är icke namn- 

 gifvaren, utan källan för namncl, som bör anses vara huf- 

 vudsak. 



