2U 



plar i dessas ställe. Detta synes väl vara ett af de mest 

 slående bevis, att Linnés skrifter icke, som vår tids Kammar- 

 Botanisters, hvila på hans herbarium, utan på lefvande na- 

 turbetraktelse. På den tiden hade ock Speciella Botaniken 

 största anseende, hvilket den icke orättvisligen förlorat, i den 

 mån hon blifvit ett mekaniskt dagsverksarbete, att blott upp- 

 göra diagnoser och beskrifningar efter herbarier. — Den- 

 na åsigt af Linnés skrifter, att de utgå hufvudsakligen frän 

 en lefvande naturåskådning, anse vi så mycket vigtigare, 

 som man, efter förgudning af Linnés herbarium, äfven i 

 England nu börjar begabba det för dess ofullkomliga form, 

 enskilda och ofullständiga exemplar, — och i följd deraf, ef- 

 ter den falska åsigten, att Linnés skrifter utgått endast från 

 hans herbarium, äfven nedsätta dessas auctoritet. 



31. En författares ord och beskrifningar, då de äro 

 klara och bestämda, måste alltid anses som den vigtigaste och 

 förnämsta källan för bestämmandet af hans art. Der- 

 vid får man likväl icke minutiöst fästa sig vid hvarje ord, 

 utan söka fatta dem från författarens subjektiva ståndpunkt; 

 äfven afsöndra allt, som är lånadt af andra. Så f. e. är blad- 

 formen hos ^llium arenarium hos Linné uppgifven efter 

 synonymerna, emedan Linné fann växten endast blommande, då 

 bladen äro för vissnade; men alla de öfriga karaktererna, som 

 icke låta bortförklara sig, äro tydligen hämtade af .^. vineaZe, 

 så att Linné under detta namn omöjligen kan förstå A. Sco- 

 rodoprasum. 1 Linnés Mantissor liiiner man liera beskrif- 

 ningar lånta till en del ur andra författare; dessa ega ringa 



