2U7 



vitsord för bestämmande al' Linnés art. [ hela perioden näst 

 efter Linné var det vanligt, att man afskref de gifna diagno- 

 serna, antingen de passade till växten eller icke, då man en 

 gång fått för sig, att hon hörde till en viss art. Skillnaden 

 emellan närvarande period och den strängt Linnéanska synes 

 oss häst uttryckas genom de bekanta orden quatenus och 

 quia^ i den sednare följde man mest slafviskt Linné, allden- 

 stund han öfverensstämde med naturen; i vår tid, så vidt han 

 öfverensstämmer med naturen. 



52. Dernäst följer växlstället som den vigtigaste 

 källan för bestämmandet af en författares art. Att det 

 är en osviklig källa för hvad författaren vid det tillfället me- 

 nat, är obestridligt; ty det lärer vara ett bland de mest säll- 

 synta fall, att en växt försvunnit på ett ställe, och en annan 

 närbeslägtad art intagit hennes plats. Men icke följer deraf, att 

 det är denna art, som en författare egentligast menat. Växt- 

 ställen antecknas ofta efter flyktigt påseende utan närmare 

 granskning; växten kan hafva varit i ett tillstånd, att hon icke 

 med full säkerhet kunnat bestämmas (f. e. Passerina för 

 Thesium i It. scan; utom dess hänföres en ny art först van- 

 ligen till någon äldre bekant); genom förvexling i minnet uppgif- 

 ves ej sällan en annan växt än den, som på det angifna växtstället 

 förekommer, eller ock af rent skrifTel; exempel på det förra 

 erbjuda Rosa spinosissima, eglanteria i Linn. Fl. Su., på 

 det sednare f. e. Melica ciliata It. Scan. Må man derföre in- 

 gen synnerhg vigt lägga på ett växtställe, då det icke är artens 

 källa, — och alls ingen på växtställen, som äro hämtade af 



