301 



(len, sträfvar mot ljuset), heliöfver tid för att acclimatiseras. 

 Sedan dess hafva, likt en codex rescriptus, nya bilder blifvit 

 öfverflyttade pä de gamla minnenas blad, — och äfven vi öf- 

 verlefyat mildare, blidare vintrar i högre norden, utan dessa 

 idkeliga recidiver af vinter; en envis frossa, hvars krisis som- 

 marsolen först fulländar. Af den uppmärksamhet, nämda upp- 

 sats för tillfället vann, anse vi oss förbundna att något mil- 

 dra vårt omdöme samt utförligare lemna grunddragen till vå- 

 rens historia, och vi beröra icke blott dess framskridande, utan 

 ock dess olika fysiognomi under skilda zoner och på speci- 

 ella lokaliteter, betrakta vårblommornas mänga egendomlig- 

 heter, och slutligen våga vi fÖrstulet blicka in uti vårlifvets un- 

 derbara verkstad, då växternas myriader af atomer inom kort 

 tid spinna trådarne till trädens kläder och jordens grönskande 

 duk. Skåda vi en bikupa, en myrstack, en korallbank, hvil- 

 ket hvimlande haf af lif och verksamhet för vår synl Men 

 hvarje träd bildar just ett likartadt samhälle (och ho kan räk- 

 na i skogen deras tal?); hvarje dess knopp är en egen planta *) 

 med sjelfständigt lif, som åter upplöses i otaliga individer med 

 skilda functioner, fast allt är så innerligt, organiskt samman- 

 gjutet, att det för våra blickar framställer sig blott till en 

 hel bild. Hvilken tafla, om våra ögon blott en vårdag finge 

 skåda in i dessas inre, hvimlande verksamhet? Icke blott i 

 det oändligen stora ligger en hel verld ofvan vår naturliga 

 synkrets, utan äfven i det oändligen lilla, ej mindre under- 



•) Redan insedt af Aiistoteles. 



