503 



ningar af sitt odrulliga origiii*!, hvar^ alla skönlieter han må- 

 hända i nägra lyckliga stuntler dunkelt anar, men fåfängt skulle 

 söka pä papperet öfverflytta. Just iklädandet af ändlig ge- 

 stalt, utpräglandet i ordens skiljemynt, är idéernas syndafall, 

 de gamles malum metaphysicum. Derföre klaga så ofta med 

 Kepler framtidsmännen i vetenskapen, att ordens inskränkt- 

 het ej tillåter pennan återgifva tankens eller känslans fullhet *), 

 och den, som ej någonsin skådat framom det närvarande be- 

 stämda, den har heller aldrig anat naturens inre lif. Må vi 

 dock vakta oss att med f. d. naturfilosofien deruti se den 

 nuvarande, beståndande vetenskapen; det är endast töcken- 

 Iiöljda, stormiga vårbrytningar för en kommande sommar, en 

 hägring af ny gryende dag. Af denna förvandtskap med vå- 

 ren förklaras äfven alla yngre lifligare sinnens sympathier 

 för vetenskapen, och må hennes magtegande, de, som ute- 

 slutande lefva i samtidens idéer (de, som lefva blott i det 

 förflutnas, äro tidens hypokondri), icke med vildarne utkasta 

 det nyfödda barnet, hvars framtida bana ingen kan förutsäga, 

 blott tillrättavisa den tillväxandes sjelfsvåld och öfvermod, att 

 hon icke just derigenom må förlora sig sjelf. Qui vcro, sä- 

 ger Baco, denatura, tamquam de re explorata, pronuntiare 

 ausi sunt, sive hoc ex animi fiducia fccerint, sive ambitiöse 

 et more profcssorio, maximis illi scicntias affecere dclri- 

 mentis. 



') Calamus in \cil)orum ;iiiguslii.s litiibat. 



