507 



gränsen efter olika årgångar upp- eller nedflyttas, och Ra- 

 mond antager, att flera fjällväxter vanligen äro begrafna under 

 snö och endast vissa blida somrar komma till utveckling, så 

 att mången af dem på ett sekel upplefver endast tio vårar *). 

 Anförda exempel bestyrka tillräckligen växtlifvets och 

 blommornas beroende af yttre niomenter, men äfven antyda 

 det förras kraft att emotstå dessas förstöring och att icke 

 af dem fullt besegras. Det är tänkbart, att, i fall de obe- 

 kanta länderna i Söderhafvet skulle befrias från sin ständiga 

 snö- och isbetäckning, deras förgångna vegetation, till hvilken 

 man ännu funnit tydliga spår, åter kunde efter otaliga seklers 

 vintersömn uppvakna till en ny vår; vi hafva äfven exempel 

 hos oss, att växter, som 20 — 50 år slumrat i jorden, åter 

 plötsligt visat sig. Men växternas utveckling vid bestämda 

 tider beror äfven af en mängd inre omständigheter. Exempel 

 deruppå lemna många tidigare och senare beständiga förändrin- 

 gar af vissa växter, som i sig endast äro individuella former; 

 en mängd höst- och vårblommande afarter af samma art. 

 Så blomma ock Tazetter, Jonquiller m. fl. bäst hos oss inom 

 hus, den tid deras samslägtingar utgöra ängarnes vårprydnad 

 i Södra Europa, under det ännu snö- och rimfrostblommor be- 

 täcka våra. Mest märkvärdiga äro likväl de, som genom lö- 

 kar och afläggare blifvit till oss öfverförda från Södra hemi- 

 sferen. Så länge de genom dylika fortplantas (de deraf upp- 

 kommande plantor äro endast delar af den första från foster- 



*) Ramond Annul. d. Museum I80'i, p. 400. 



