309 



väiidt i den heta och kalla zonen; i den varmare tempere- 

 rade zonen åter blifva träden vanligen ständigt grönskande. 

 Flera djlika fakta skulle kunna anföras; men vi inskränka 

 oss att anföra ett, som väl ännu är okändt. Lafvarne äro, 

 som bekant, de växter, hos hvilka lifvet är segast, som längst 

 af alla framtränga mot den eviga snöns gränser, der de bilda 

 en egen zon ofvan den öfriga vegetationen och finnas äfven 

 på de tillfälligtvis blottade klipporna ofvan den eviga snö- 

 gränsen; men på samma sätt äro Lafvarne äfven de, som 

 längst framtränga, efter mig muntligen meddelad uppgift af 

 den berömde Ehrcnberg, i de trakter, der en brännande 

 hetta förstör all annan vegetation. På Lappska fjällarne lef- 

 ver Renen nästan uteslutande af Henlafven (Renmossan), i 

 Lybiska stenöknen åter Antilopen af en Parmelia-art. Vid 

 torr och klar luft förtorkar, liksom bortdör, livarjo laf; fast 

 skendödt, kan lifvet dock slumra en läng följd af år (jag har 

 förvarat lafvar förtorkade flera år inom hus; men. utflyttade 

 i den fuktigare atmosferiska luften, hafva de vaknat till nytt 

 lif); hvarje ny regnskur är för dessa en ny vårdag, och för 

 kännaren är det en egen njutning alt se, huru dessa vanligen 

 nära förbrända växter efter ett par dagars regn liksom fröj- 

 das af sitt nya lif. Men vi hafva nu förirrat oss från vårt 



upphof; verkliga förhållandet är, alt deras vegetativa syslem foi l- 

 lefver aret om i jorden o. s. v., och deras hastiga framkomst i 

 sådan mängd eller några dagars regn om hösten är lika natur- 

 lig som Idfvcns ulsläende om \urcn efter några dagars värma. 

 Se vär afliandl. ofixr ätliga svampar Ups. 183(5. 



