310 



egentliga ämne: bestämmandet af vårens gränslinie från vin- 

 tern. Den blir naturligtvis artificiell, liksom alla de grän- 

 ser, vi uppdraga i naturen; men vetenskapen kan endast o- 

 perera med begrepp, som hon sjelf fastställt. Vi få här å- 

 beropa, hvad vi uti en annan uppsats vilja utförligare bevisa, 

 att natur och system äro tvenne rakt motsatta begrepp, då 

 det sednare materielt, som i Botaniska systemerna vanligen 

 sker, och icke ideelt uppfattas; på samma sätt som ingen kan 

 uppdraga en linie så, som hon definieras, och hon i veten- 

 skapen måste uppfattas. Vi antogo, att våren börjar med de 

 verkliga vårblommornas framkomst (ty vanligen ligga de i 

 sitt vinterläger sä förberedda, att blott en och annan vårdag 

 fordras för deras utveckling) och knopparnes svällande; men 

 full vår hafva vi ej, förrän löfsprickningen börjar, och, när 

 denna är afslutad, är ock våren slut, och sommaren vidtager. 

 Gränslinien emellan vår och sommar är hos oss vida lättare 

 att bestämma än mellan vinter och vår, emedan här i nor- 

 den under den skarpa striden emellan de sednare den ännu 

 ej fullväxta våren så ofta dukar under. Och i ännu nordligare 

 trakter kämpar vintern äfven med sommaren om herraväldet 

 öfver naturen och blir ej sällan den segrande, tills på fjällarnes 

 spets och kring polerna vintern blir en verklig sjelfherrskare. 

 Men äfven i dess slutna rike intränger växtlifvets propaganda 

 (Protococcus) och sprider sig öfver de på ytan smältande 

 snömassorna, — och, då Spitsbergens bergspetsar, som ligga 

 inom den eviga snöns och vinterns gränser, till följe af sin egna 

 bildning befrias från sitt snölagor genom stormarne, förmå 



