511 



äfven do snedt fallande solstrålarne, som eljest icke skulle mäg- 

 tat smälta den dessa tillkommande snömassan, att framkalla 

 mot sommarens slut en kort vår (en torftig vegetation äfven 

 af fullkomligare växter), som omedelbarligen efterträdes af vin- 

 ter. 1 de zoner, som ligga ofvan buskgränsen, skulle vi vilja 

 antaga endast tvennc årstider, en lång vinter och en kort 

 vår (som infaller der vid medlet eller mot slutet af vår som- 

 mar), [)ä iivilken omedelbarligen följer ny vinter. 



1. Vårens antag och utbildning. 



Från den jordens trakt, som lörsmäktar i evig sommar, 

 vandrar våren, som välbekant anförd af den stigande solen, 

 vexelvis mot norra och södra Polen. Menskliga forsknings- 

 anden frågar naturligtvis först: gifves det några lagar för 

 hans ankomst och utbildning? Visserligen; de större kosmi- 

 ska, nemligen af jordens olika ställning mot solen, äro till- 

 räckligen bekanta; men, att de icke äro de enda, följer lika 

 uppenbart af de många afvikelser, vi deruti finna. Men, att 

 äfven för dessa, liksom hvarje förändring i naturen, ligger 

 en högre grund, kan ingalunda betviflas, ehuru dessa lagar, 

 oaktadt all sin enkelhet och harmoni, äro sä storartade, 

 att, när vi för vår inskränkta uppfattningsförmåga vilja ut- 

 reda dem, vi så lätt intrassla oss sjelfva, så väl då man med 

 sina beräkningar vill ordna dem efter gifna former, som då 

 man blott med snillets Alexander-svärd vill lösa knuten. I 

 naturen sjelf innebor ändock det största snillet. 



Vanligtvis har man hitlills sökt utröna dessa momenter 



