512 



genom thermomcter-observationer; inen i Botaniskt afseende 

 är väl riktigare hemta dem från växterna sjelfva, dels eme- 

 dan de förra aldrig kunna lemna någon allmän princip (den 

 värmegrad, som är tillräcklig att framkalla den arktiska zo- 

 nens vegetation, skulle döda den tropiska *), dels emedan ve- 

 getationens utveckling icke beror ensamt af värmen, utan af 

 flera andra momenters samverkan. Hvem vet icke, huru un- 

 derbart ett vårregn lifvar och liksom med ett språng fram- 

 drifver vårvegetationen; huru stundom allt, äfven under klara, 

 varma dagar, synes stå stilla med en torr himmel? Vårreg- 



H 



*) Det är ett ej ovanligt misstag, att man tillskrifver de tropiska 

 ländernas rikare vegetation endast den högre värmegraden. Ök- 

 nen Zara vittnar, hvad denna ensamt förmår. Och, ehuru en 

 rik vegetation väl hufvudsakligen beror af föreningen mellan den 

 högsta värme och nederbörd, hvarföre ock Amerika med sin ne- 

 derbörd, tredubbelt större än Gamla verldens, har den rikaste ve- 

 getation, äro dessa momenter likväl ingalunda de enda, som böra 

 tagas i betraktande. Att de varmare ländernas vegetation icke 

 beror blott af en högre temperatur, att, dä man vandrar frän 

 dem emot de kallare, Jjra arter förloras emot hvarje ny, som 

 möter, har ingalunda i henne sin grund (ty naturen frambrin- 

 gar växtarter likaväl egendomliga för den kalla som varmare zo- 

 nen), utan i den kortare vegetationsperioden. Södern har re- 

 dan afslutat flera blomgenerationer, innan värcn ännu hunnit till 

 Norden* dessas representanter blifva hos oss sommarväxter; sö- 

 derns sommarvegetation sträcker sig aldrig till norden. Derföre 

 framvisar aldrig Södern sä hela sin blomsterskrud pä en tafla 

 som Norden; härigenom kan äfven ett bördigt nordiskt landskap 

 (f. e, Medelpad) under högsommaren framvisa en rikare, yppi- 

 gare blomsterexposition au mänga flcrdubbclt artrikare länder i 

 söder på en gäng förmä. 



